Basert på en sann historie
- Vær forsiktig. - Fort!
- Fjern hendene fra kjolen. - Hun er utslitt. Kom tilbake i morgen.
Rygg unna!
- Bli der! Stopp! - Fortell oss noe!
Ta tauet!
Kom igjen!
Kom igjen. Skynd deg, kvinne!
Kom igjen, ta tauet!
Ta bakbeina. Du kan godt. Kom igjen!
"Han er sikkert like ren som månen. Han ligner en månestråle."
"Hans hud må være like kald som elfenbein."
"Jeg vil se ham på nært hold."
"Nei! Nei, prinsesse Salome!"
"Men jeg vil se ham på nært hold."
"Jeg vil se ham på nært hold."
Det er for kaldt å sitte der alene.
- Vil du danse med meg? - Beklager, aldri med fremmede.
Å, unnskyld. Jeg heter Ruben. Vil du danse med meg?
- Jeg kan ikke. - Hvorfor ikke?
- Jeg kan ikke å danse. - Alle jenter kan å danse.
Kom igjen, jeg fører deg.
Se meg i øynene.
Jenta mi, du er 25 år, og så rødmer du stadig.
Slutt, pappa! Slutt opp!
Dette er dattera mi!
En dag vil hun bli verdens største kunstner!
Med alt gullet mitt vil jeg bygge et teater til henne.
Bare til henne.
Sett meg ned!
Du er en taper, Ruben!
Hvem var de? Hva sa du til dem?
Pappa, hva sa du til dem?
Nå er det nok. Opp på beina.
Reis deg. Hvorfor må du alltid begynne å slåss?
Jeg sa til dem at jeg hadde funnet gull.
Du skulle sett fjesene deres!
"Åpne øynene dine."
"Løft øyelokkene dine, Iokanaan."
"Hvorfor ser du ikke på meg? Du har behandlet meg som en skjøge."
"Løft øyelokkene dine, Iokanaan."
"Åpne øynene dine. Løft øyelokkene dine, Iokanaan."
"Hvorfor ser du ikke på meg?"
"Du har behandlet meg som en skjøge."
"Meg, Salome, Herodias' datter."
"Du er den eneste mannen jeg har elsket."
"Du er den eneste mannen ..."
Pappa!
Danserinnen
Unnskyld meg...
Se på deg. Hva har skjedd?
Ingenting, mamma.
Dette er datteren min, Marie-Louise. Ingen fare, hun er veloppdragen.
Hun trenger å hvile seg etter den lange reisen.
Hvis du er her, så må faren din være død.
Det måtte jo ende sånn.
La oss få vasket deg. Kom.
Kom! Du har blitt så stor.
Skuespiller? Hvorfor vil du bli skuespiller?
Avholdsbevegelsen reddet livet mitt. Den kunne redde ditt også.
Vi må klippe det. Vi har ikke noe valg.
Sitt stille.
Sånt vil jeg ikke ha her. Vender fellesskapet meg ryggen pga. deg, -
- så har vi ingenting igjen. Skjønner du? Ingenting.
Selvsagt. Ikke vær urolig, mor.
Ga din alkoholiserte far deg pistolen?
Fortell meg det.
Du har vært for lenge hos den håpløse franskmannen. Han har gjort deg sprø.
- Du forstod ham aldri. - Hva sa du?
Ingenting, mor. Jeg skal nok oppføre meg pent.
Kom inn, sitt ned.
Unnskyld meg...
I avisannonsen stod det at dere søkte "skuespillere". Jeg visste ikke...
Hva heter du? Er du skuespiller?
- Jeg bør nok gå. - Kate er også skuespiller.
Kom.
Ikke bry deg med den. Den gjør deg ikke noe. Spre beina.
Sitt!
- Det ville vært bedre med kostyme. - Lukter det piss?
Når hunden blir kåt, kan den ikke holde seg. Hørte du meg? Skjørtet.
Nei, jeg vil ikke. Nei, jeg vil ikke!
- Unnskyld. - Jeg skjønner.
Ikke rør dere.
Én, to, tre.
Er du sammen med noen? Går du ut med noen?
Nei.
Ikke si at du er jomfru med ei sånn rumpe.
Jeg har måttet lære å simulere sammen med menn.
- Det gjør en til en stor skuespiller. - Flott, jenter. På med klærne igjen.
Hyggelig å møte deg.
Har du tenkt å voldta meg?
Nei. Hvorfor?
Jeg har ikke spesielt lyst.
Hva med deg?
Jeg ville bare vite det.
Jeg liker deg, Fuller. La oss gjøre det igjen en annen dag.
Husk å smile når du er på prøvespilling.
Ut, forbannede flekk! Ut, sier jeg. Én, to...
Frøken Fuller, det er din tur.
Frøken Fuller.
Ta av deg hatten.
Slutt å smile.
Snu deg rundt.
Strekk ut armene.
Fremover. Lukk øynene.
Gå.
Perfekt.
- Hva er replikkene mine? - Du har ikke noen.
Du er hypnotisert. Du går med utstrakte armer, i tre minutter.
- Er det et problem? Kan du gjøre det? - Selvfølgelig.
Takk.
- Skynd deg. - Jeg kommer!
Den er fortsatt for lang, jeg tråkker på den. Jeg kommer til å falle.
Jeg vet ikke hva det er med dem i dag. Halvparten av publikum sover.
Er du ferdig? Jeg skal inn nå.
Jeg vil lindre smerten ved å kommunisere med ditt sinn-
- via hypnose. Stirr på flammen.
På tre lukker du øynene. Én, to, tre.
Løft armene dine og gå mot meg.
Smerten gjør deg sinnsforvirret.
Løft skjørtet høyere, jente!
- Mer! - Vis oss noen trinn!
En sommerfugl!
Den er for lang! Du kommer til å snuble i den.
- Den er perfekt. Er du ferdig? - Det tror jeg.
- Hvordan er den? - Du ligner et spøkelse.
- Gjør jeg? Det vil jeg se. - Spiller du et spøkelse nå?
Er du sikker på at jeg ikke skal sy den inn i midjen?
Legg den ned.
- Hva synes du om Loïe? - Hva er Loïe?
Det kunne vært kunstnernavnet til dansen min.
Dansen din?
Jeg liker det.
Bra.
Det kler deg.
Den praktfulle Loïe!
- Vask dette blodet fra hendene mine. - Hendene mine...
Hør! Mer banking. Ta på deg nattkjolen...
Alt i orden, mesterinne?
Kan du hjelpe meg? Finn lommen.
Og så...
Skynd deg!
Greit.
Tar du deg av lyskasteren? Takk.
Kom igjen, folkens!
Slå av rampelyset! Hvis publikum sitter i mørket, er effekten bedre.
Hvilket publikum? Det er pause. Vi starter igjen om fem minutter.
Fem minutter!
Ikke se så dyster ut. Folk likte det.
Kjolen min er for tung. Jeg trenger en ny.
- Skal jeg hjelpe deg? - Nei, det går bra.
La meg følge deg hjem. Vognen min venter.
Hvor bor du?
Hva er det? Sa jeg noe galt?
Du smiler.
Du erter meg.
Aksenten din er latterlig.
Ikke kast bort tiden. Gå tilbake til de andre.
Tilgi meg, herr, men glem alt om henne. Hun er... utilnærmelig.
Jaså?
Vi får se.
Loïe! Loïe, kom tilbake!
Ja?
- Hjelp meg. Han har skadet seg. - Hva foregår?
Jeg vet ikke. Følg ham hjem, er du snill.
- Jeg har ikke tid. - Ikke jeg heller.
Det må være slitsomt å late som hver gang.
Litt, men hva så?
Jeg vil ikke gjøre deg noe vondt.
Det er nok.
Greit. Jeg kan ikke slåss med deg, du er altfor sterk for meg.
Jeg kjøpte gobelinen hos en antikvitetshandler i Paris.
Min helt egen Folies Bergère.
Det er dit du burde dra for å danse. De er avantgardister.
Drømmen min er operaen.
Hva skulle du gjøre omgitt av ballerinaer i tyllskjørt?
Jeg ville danse.
Jeg vil danse der de vil ha meg.
Denne er veldig pen.
Det ville vært pent med farget lys på min hvite kjole.
Rødt kler deg.
Slutt å skape deg. Later du som nå igjen?
Gi meg jakken, takk.
Fryser du?
Ja?
- Hei. - Til frøken Fuller.
Legg den på bordet.
For litt ekstra letthet.
Jeg vil gå iblant dere og ta de troløse.
Jeg vil rense dere for deres urenheter og avguder.
Forsaker du ondskapens krefter?
Forsaker du Satan?
Marie-Louise, jeg døper deg i Farens, Sønnens og Den hellige ånds navn.
Amen.
Alkohol er våre barns blod.
- Hvor har du vært? - Se. Jeg fant dette.
Jeg vil projisere farger på kjolen min. Og jeg har et lettere stoff.
Vi prøver det. Hvorfor spiller de musikken min?
Hva foregår?
Hva er dette? Hva foregår?
Jeg har lett etter deg overalt. De sa at du ikke hadde det bra.
Jeg har det utmerket. Du lyver.
- Kate! Hva gjør du? - Slapp av. Jeg har ikke gjort noe galt.
Du har ikke rett til å gjøre det. Det er min dans.
Dansen tilhører alle. Jeg skal drive en forretning.
- Ta den av. - Nei.
Dette er min dans! Ta den av!
- Be henne om å ta den av! - Alle kan danse, Loïe.
Nei, ikke sånn!
Du er ei tøyte!
Med ærbødig hilsen... Frøken, unnskyld meg.
Unnskyld, herr. Jeg kunne ikke stanse henne.
Det er greit, William.
Hyggelig av deg å stikke innom. Hva er galt, danserinne?
William viser deg vei ut.
Jeg må snakke med deg. Det er veldig viktig. Jeg trenger hjelp.
Det sier ikke noe, det er for abstrakt. Hvordan bevise at de har stjålet noe?
Det er slett ikke abstrakt. Se på skissene mine.
Du har sett dansen min. Fortell ham det.
I Frankrike kunne man kanskje få patent.
Så hvorfor ikke her?
Jeg vet ikke mye om opphavsrett, såkalt "droits d'auteur" i Frankrike.
Jeg er ikke vant til å håndtere slike saker.
Louis, jeg trenger hjelp, og du sier ikke noe.
En dans er bare underholdning.
- Jeg har ingenting nå. - Ikke jeg heller.
- Du har et kontor. Til hvilken nytte? - Jeg styrer min kones forretninger.
Din kones penger betaler vel for horene og eteren din.
Jeg ga henne tittelen min. Hun skylder meg såpass.
- Jeg står til tjeneste. - Takk, William.
Alle venter på deg i møterommet.
Jeg kommer.
Jeg er snart tilbake.
Takk
Hva i all verden er det?
Prøvespillingene er på tirsdag. Min assistent noterer ditt navn. Forstått?
- Flytt deg nå. - Forestill deg det med lyseffekter.
Den nye kjolen min er for liten. Det er vakkert når den er større.
- Hvor gammel er du? - Jeg er 25 år.
- Dansere må være kjent når de er 20. - Se på skissene, så forstår du alt.
Vent! Se på skissene mine. Se!
- Hvor dukket du opp fra? - Amerika.
Jeg rev i stykker kjolen min. Kan jeg få skifte et sted?
Har du laget skissene?
Ja.
Hvis du er sulten, så er det en kafé rett overfor Folies Bergère.
Der går alle kunstnerne våre.
Jeg snakker med Marchand i morgen. Avviser han deg, kan du ikke bli.
Følg etter meg, vi er der nesten.
Dere må sette opp tempoet.
Vi har ikke fått strøm på den øverste etasjen ennå.
Det er japanerne våre. De ble ikke lenge.
- Hun er vakker. - For avantgardistisk for Marchand.
- Får jeg beholde det? - Ja, vær så god.
- Jeg henter sysaker til kjolen. - Takk.
- Hvorfor er hun her ennå? - Jeg vet ikke.
Gjør du narr av meg?
Greit. I morgen kan du delta i en offentlig prøvespilling.
Da får vi se.
Jeg kan ikke. Jeg er ikke klar. Jeg danser når jeg er klar.
Jeg må trene mer.
Jeg så på skissene hennes. De er feilfrie teknisk sett.
- Hva er alle disse maskinene? - Elektriske lyskastere.
- Nettopp. - Alt det til en dans?
Jeg trenger scenefolk til lyskasterne. Jeg kan betale for teknikere og lys.
- Har du ranet en bank? - Lys er viktig. Det må være vakkert.
Jeg selger en forestilling. Folk kommer for å hygge seg. Det er rikelig.
For meg er det ikke nok.
Jeg kommer tilbake.
Vet du hvor mye det kostet meg å installere elektrisitet her?
Det viktige er ikke kostnaden, Marchand. Det er utbyttet.
Din stabeis.
Dere har to uker.
Hvis det ikke funker, får dere sparken begge to.
Greit for meg.
Det begynner å ta form.
Teknikerne trenger hansker så de ikke brenner hendene.
- Du har skrevet 30 svarte bluser. - Ja, til dem også.
- Kan vi ikke klare oss uten? - Det er viktig.
Så ingen ser dem når jeg danser.
Jeg skal se hva jeg kan gjøre.
Scene 1.
Blå lyskaster fra venstre hjørne av scenen.
Rød lyskaster fra høyre hjørne.
Midt på scenen, -
- kjolen er kastet over hodet fra framsiden mot baksiden.
1, 2, 3, 4, rød. 1, 2, 3, 4...
1, 2, 3, 4, gul.
Vi kunne gå fra 79 til 81 og legge til fire bredder.
- Når armene løftes, blir det fyldig. - Fire til, det er tungt.
- Hvordan går det? - Bra.
Vi måtte farge silken litt mørkere. Den hvite var altfor hvit.
- Hvordan blir den med bevegelser? - Pass på, den er skrøpelig.
Stoffet er vrient å jobbe med. Vi er ikke ferdig.
Jeg kommer tilbake senere.
Rød, gul, blå, grønn!
Grønn, rød, gul, blå, grønn...
Fungerer det?
La være.
Jeg gjør det.
En gammel kvinnes hender.
Hendene dine er veldig pene.
Skal vi gå?
Pass på!
- Forsiktig! - Fort!
- Fjern hendene fra kjolen. - Hun er utslitt.
- Kom tilbake i morgen! - Rygg unna!
"En flor av drømmer folder seg ut."
"Blomstens animerte dikt fortryller."
"Flyktig og gåtefull."
"Vi sitter igjen, med hjertet grepet-
- av en forgjengelig skjønnhet større enn selve livet."
Og i dagens Mercure de France: "Berusende kunst."
Jeg skaffer deg et annet rom. Her er det kvelende.
Bare kom inn. Her borte.
Sett dem der, takk.
Hvem er de til? Meg?
"Til den gåtefulle drømmeblomsten." Det er deg, ikke sant?
Forlenget
Beklager, jeg er livredd. Jeg kan ikke gjøre det.
Hvis de ser meg, ødelegger det alt. Jeg er lei for det.
Du har brukt timevis på kjolen.
Du må møte ditt publikum. Hele pressen venter. Du er praktfull.
De elsker ikke meg, men dansen min. De blir skuffet når de ser meg.
Alle er her.
Gå, du.
Jeg er lei for det.
Jeg hadde tenkt å betale tilbake.
Fortsatt i krig, ser jeg.
Til og med etter seieren.
Er du ikke sulten?
Det er bestemoren min. Det eneste maleriet jeg ikke fikk meg til å selge.
Tomhet er bedre enn meningsløse møbler.
"Amerikansk arving og grev Dorsay skilles"
Jeg ville ikke stjele rampelyset.
Hvorfor interesserer pressen seg for skilsmissen din?
Spis. Etterpå elsker vi.
Det er det minste du skylder meg.
Jeg tuller bare.
Lever du sånn, i mørket?
Det skremmer meg å ikke se noe. Kan jeg åpne skoddene?
Vær så god.
Hvor høyt er det til taket her? Jeg trenger plass til arbeidet.
Jeg kan betale leie, ingen fare.
Men jeg vil ikke komme alene. Det mangler liv her.
Fortere, jenter!
Lassoen!
Det er bra. Det må danses, gjøres levende!
Det er veldig bra.
Tornadoen! La meg se tornadoen! Vinden.
I alle retninger. Den er enorm. Den er kraftig!
Strå. Armene i lufta!
Følg med... Froskene. Jeg vil se froskene!
En gang til.
Det er bra.
Gabrielle, hvor lang tid har vi?
Fortsett! Kom igjen!
- Gratulerer med dagen. - Gratulerer med dagen, Gabrielle!
Spis godt, ellers forsvinner du.
- Hvor er Louis? - Jeg aner ikke.
- Liker du den? - Den er praktfull.
Louis?
Jeg vet at du er der inne. Lukk opp.
Vi er utenfor og venter på deg.
Lukk opp, det er meg!
Gi meg den.
På operaen stiller danserne opp som seg hør og bør etter forestillingen.
Du bukker aldri for publikum.
Du er vakker.
Så vakker.
Kjære Marchand, la meg presentere en god venn, -
- en som står Dorsay-familien nær. Dere kjenner hverandre, ikke sant?
Han vet godt hvem jeg er. Du var strålende.
Armand Duponchel, direktør for operaen i Paris.
Det ville glede meg veldig å invitere deg til å danse.
Med glede.
Det er en fornøyelse å møte deg.
Er den til meg?
- Følg etter meg. - Den er nydelig.
Jeg leter etter frøken Loïe Fuller.
Isadora? Hun erstatter Jasmine.
- Hei. - Jeg tar bagasjen.
- Jeg visste ikke at det var deg. - Det er greit.
- Hvor kommer du fra? - San Francisco.
- Hvor er kjolen? Kan stavene bøyes? - Nei, de er laget av bambus.
- Får jeg se dem? - Jeg viser deg dem senere.
Unnskyld meg, men jeg... Jeg er litt opptatt nå.
Da jeg så deg på scenen, lurte jeg på hvordan kroppen klarer belastningen.
- Du må ha sterke skuldre. - Gå og møt de andre jentene.
Anna, hun kom nettopp. Kan du finne en seng til henne?
Ja, selvfølgelig.
Jeg er så stolt over å danse med deg, frøken Fuller.
Fikk operaen speilopplegget?
Ja, og jeg har sørget for et bakteppe til japanerne.
Disse japanerne er det vakreste jeg har sett. Første akt blir veldig bra.
- Alle kommer til å elske dem. - Jeg henter is til ryggen din.
Takk. Jeg legger meg nedpå litt.
Vær stille nå.
Isadora, bli med oss.
Kom.
- Velkommen. - God dag.
- Vi vil vise dere påkledningsrommene. - Fint.
- Hvor er frøken Fuller? - Hun kommer.
Går det bra?
Det er bare et teater. Ikke la deg imponere.
Blir du med meg? Alle venter på deg.
Art Nouveau på operaen i Paris. Vi fører stedet inn i neste århundre.
Champagne, servitør!
Nei takk, jeg drikker ikke.
- Man tar av seg kåpen ved bordet. - Jeg fryser. Jeg vil ikke bli syk.
Unnskyld, frøken, det er et problem med en av danserne dine.
Unnskyld meg.
Dette er helt... skandaløst.
Beklager, jeg tar meg av det.
Nå er det nok. Dekk deg til.
Det er en annen verden. Dette er operaen, ikke et omreisende sirkus.
- Gi dem en sjanse. - Du har ikke rett til å stille krav.
Du sendte presise utkast. Vi sa ja til fem speil, nå vil du ha det dobbelte.
Det blir strålende. Men jeg må ha lamper med glødetråd på 50, ikke 30.
Ellers gir det ikke nok lys.
Elektrikeren sier at det er farlig både for deg og operaen.
Det får jeg høre hver gang. Det er for farlig. Alt vil eksplodere.
Folk vil bli brent levende på grunn av meg. Jeg er gal, jeg vet det.
- Takk. - Hvil deg. Jeg tar meg av jentene.
Det blir vakkert. Jeg er ikke bekymret.
- Vi drar hjem. - Hvem betaler for det?
Japanerne dine?
Jeg kom ikke til øvingen. Jeg følte meg dårlig.
Jeg trodde at du var danser.
Er du klar?
- Du var veldig god. - Du lider sånn.
- Du må hvile deg. - Det går bra.
Vent! Jeg har noe til deg.
- Så du kan tenke på meg. - Takk.
Er det sant at du betaler grevens gjeld?
Den er min også. Uten ham hadde jeg aldri kommet meg over Atlanterhavet.
Det er det jeg har sagt til dem. Disse jentene snakker bare vås.
Louis, hva gjør du her? Gå ut!
Nei, det er ikke plass! Gå ut!
Det er glovarmt. Du piner deg selv igjen.
Vennen din likte slett ikke japanerne mine.
Japanerne dine er veldig gode. Han skjønte det ikke. Det betyr ikke noe.
Selvsagt betyr det noe.
Han var sikkert veldig glad for å se deg danse.
- Forsiktig. - Det er vakkert med alle blånyansene.
Stopp, ellers tisser jeg i badekaret.
Hun ga deg denne.
Hun er grasiøs, hva? Hun overgår alle.
Den jentungen vet hva hun gjør.
Jeg har papirer som du må skrive under.
Alt er ordnet. Japanerne drar til Berlin i kveld. Jeg ga dem pengene.
Det er ikke mye igjen til å dekke kulisser og lys.
Skriv under nederst til høyre. Operaen vil ikke betale.
De sier at vi ikke overholder kontrakten.
Vi får klare oss.
I operaen er det ikke nok med bare meg.
Du er ikke alene. Vi har de små danserne.
De var fine til Folies Bergère. Vi trenger noe annet.
Tror du virkelig på Isadoras talent?
Lag en kontrakt til henne. Jeg vil ha henne på scenen med meg.
Hun er glimrende til første akt.
Ikke så fort. Vi kjenner henne knapt nok.
Arranger en forestilling på slottsteateret.
For hvem? Journalister?
Det ligner ikke deg.
Hun er danserinnen.
Denne unge jenta har virkelig rørt meg.
Jeg vil presentere en ung danserinne ved navn Isadora Duncan.
Hun er amerikaner, som meg.
Tusen takk for at dere er her.
Hun kommer straks.
Alle venter på deg.
Kle på deg.
Skynd deg.
Hva er det?
Da synes de at du er enda mer tiltrekkende.
Ikke vær redd.
Så du henne?
Tror du at jeg tok feil?
Louis... Svar meg. Tok jeg feil?
Jeg kan nok ikke finne noen som vil såre deg mer.
De klapper!
Hører du? De klapper.
- Kom igjen, nå. - Nei, jeg kan ikke.
- Snakket Armand med deg? - Ja, alt er i orden.
Er du sikker på kjolen?
Isadora valgte den. Hun insisterte.
Og håret?
Du ser praktfull ut, stol på meg. Kom igjen!
Jeg er så nervøs, jeg må tisse.
Jeg tisser.
Klar... Stå stille.
Frøken Duncan! Et smil denne veien, takk.
Hvis du insisterer, men jeg kan ikke komme hjem sent.
Takk.
Til Café de la Paix.
Litt nærmere.
Et par dråper i hvert øye hver dag. Det vil hjelpe.
Du må hvile nakkemusklene. Det skyldes vekten på kostymet ditt.
- Jeg skaffer deg en støttekrage. - Det trengs ikke. Jeg er veldig sterk.
Opptil et visst punkt. Kan dere ikke flytte lyskasterne litt?
Det er vakkert som det er.
- Er det verdt å brenne øynene for? - Hun danser i operaen neste uke.
Det virker uklokt.
Drikk vann, ikke kaffe.
Bli i sengen.
Er det hustruen din?
Jeg viser deg ut.
Sørg for at hun tar vare på seg selv.
Det er nok. Vi stopper nå. Takk.
Det går aldri. Danserinnen din kan knapt nok stå på beina.
Jeg risikerer mitt ry.
Lyset...
Louis' far var en av våre mest sjenerøse givere. Derfor er hun her.
La det bli mellom oss.
Vi stopper.
Hun har kommet.
Bare rampelysene. Jeg trenger ikke annet. Jeg vil ikke ha noe kunstig.
Det viser seg at frøken Fuller har god smak.
Ekte dans bør være enkel og naturlig.
Nekter du å skrive under kontrakten?
Jeg kan ikke før jeg prater med moren min.
Greit. Da kan jeg ikke la deg danse.
- Du kan ikke gjøre det mot meg. - Jo, det kan jeg.
- Jeg vet at jeg står i gjeld til deg. - Slett ikke.
Jo.
Hva vil du meg? Hvorfor gjør du alt dette for meg?
Du har arbeid å gjøre.
Jeg jobber ikke slik du gjør. Viljestyrke er ikke nok.
- Du har så mye å lære. - Ikke av deg!
Hvis du vil bli danserinne, får du sette i gang nå.
Hva vet vel du om å være danserinne?
Uten kjolen min er jeg ingenting.
Hjelp meg, Louis.
Lov meg at du aldri forlater meg.
Skremmer det deg å danse på operaen?
Jeg danser for kjærligheten. Takk!
- Er du glad i Hellas? - Vi ble alle født i Hellas.
Unnskyld.
Hun glemte sjalet sitt.
- Unnskyld at jeg er sen. - Det er greit.
Jeg er veldig lei for forleden dag.
Jeg har fått dem til å sette inn mer lys til forestillingen vår.
Jeg vil at du skal være stolt over å danse med meg.
Jeg er veldig glad for at du kom.
Det er du som er redd nå.
Louis elsker deg.
God kveld, hva vil dere ha å drikke?
- Ingenting til meg, takk. - Er du amerikansk? Og vesledamen?
- Hun drikker ikke alkohol. - La oss prøve.
Hva drikker vi?
Vi skal danse sammen. Det blir vakkert.
Du først.
Jeg vet at vi har masse tid.
God dag. Det er til frøken Fuller.
Fint, takk. Sett dem her. De er veldig vakre.
En beskjed fra Isadora.
Les den for meg.
Vel?
Hva sier hun?
"Jeg kommer tilbake mot en kontrakt på $ 10000. Isadora Duncan."
- Hvorfor "jeg kommer tilbake"? - Jeg tror at hun har dratt.
Jeg varsler operaen. Vi betaler dem tilbake. Vi skaffer pengene.
Du trenger henne ikke. Vi hadde aldri bruk for henne.
Kom, jenter. Vi tar bildet.
Det blir et fint minne.
Sitt stille. Klar...
Smil!
Se på deg.
Hun er bare et barn.
Jeg vet ikke min arme råd lenger.
Kom.
- Reis deg. - Nei, jeg skammer meg.
Du stinker alkohol.
Badet, den veien.
Hva er dette?
Det går aldri.
Jeg vet ikke hva vi skal gjøre.
Vi må gå. Jeg er klar. Jeg kan ikke la publikum vente.
Pass på! Det er ikke sant.
Vi avlyser, det går bra. Pytt med det.
Vi må dra.
Hvor er Louis?
Louis? Du kommer vel?
Louis! Kom!
Vi avlyser det. Jeg annonserer det. Ta henne med tilbake.
Hun vil danse.
Hun er feit og tung. Hun er vulgær, som deg!
Ingen kommer til å huske henne.
Jeg er klar.
Du klarer det. Det blir vakkert.
Åpne.
Åpne. Jeg vil se dem.
Jeg vil se dem.
Vi har endelig fått patentene.
Se gjennom det og skriv under.
Alt dette er veldig offisielt.
Det er alle skissene mine.
Takk.
"En drømmeblomst hadde stått opp fra mørket." Jean Lorrain
Tekst: Anna Bjørshol Oneliner